RASHOMON
Podle románu "Yabu no Naka" (V houští) Ryunosuke Akutagawy
Scénář Akira Kurosawa a Shinobu Hashimoto
Kazuo Miyagawa
hrají
Toshiro Mifune
Machiko Kyo
Takashi Shimura
Masayuki Mori
Minoru Chiaki
Režie Akira Kurosawa
Nerozumím tomu... Já tomu prostě nerozumím.
Já tomu prostě vůbec nerozumím.
prostě tomu nerozumím.
Co se stalo?
Čemu nerozumíš?
Nikdy jsem neslyšel tak zvláštní příběh.
Proč mi o tom něco neřekneš?
Kdysi jsme měli mezi námi kněze.
Ale ani jednou ten známý kněz z Kiyomizu
neslyšel tak podivný příběh.
Takže teď ale o tom podivném příběhu něco víš?
Já a tento muž jsme to sami slyšeli a viděli...
Kde? V soudní zahradě.
Soudní?
Byl zavražděn muž.
Jenom jeden? A kdyby..
Nahoře na bráně je alespoň 5 nebo 6 neznámých mrtvol.
Máš pravdu.
Války,zemětřesení,bouře...
Požáry , hladomory, mor...
Celé ty roky.. nic než katastrofy.
A každý večer nás přepadávají bandité.
Viděl jsem tolik lidí, zabitých hmyzem...
ale nikdy jsem neslyšel tak krutou příhodu.
Ano,tak krutou.
Tentokrát asi ztratím důvěru v duši člověka.
Horší než bandité, než mor,
než hladovění, než oheň nebo válka.
Koukej , knězi..
Dost s kázáním.
Znělo to zajímavě, pokud jsem nebyl v dešti.
Ale když je to kázání, to budu radši poslouchat na dešti.
Poslouchej. Možná mi můžeš říci co to znamená.
Nerozumím žádnému z těch tří...
- ze tří ? Tedy...
Budu ti o nich vypravovat.
Uklidni se a vypravuj pomalu.
Déšť jen tak neskončí.
RASHOMON
Jsou to teď 3 dny nazpět..
Šel jsem do lesa, sbírat dříví.
Běžel jsem tak rychle jak jsem mohl, ohlásit to na policii.
Pak, o 3 dny později, tedy dnes, jsem byl zavolán jako svědek k výslechu.
Ano,to souhlasí.
Byl jsem první , kdo našel tělo.
A ? Jestli jsem viděl meč nebo něco podobného ?
Ne,nic z toho.
Jenom klobouk ženy, který se zachytil na větvi.
A kápi samuraje, která byla podupaná.
Rozřezané lano leželo vedle těla...
a kousek dál ve křoví blýskající se amulet -Etui s červenou výplní.
Ano.
To bylo všechno , co jsem našel...
Ano.
Potkal jsem zavražděného před jeho smrtí.
To bylo před třemi dny...odpoledne.
Na silnici z Sekiyamy do Yamashiny.
Ta žena měla roušku, neviděl jsem jí do obličeje.
Muž byl ozbrojen mečem. Měl u sebe také luk a šípy.
Nečekal jsem, že ho postihne takový osud.
Lidský život je vskutku tak jemný a pomíjivý jako ranní rosa.
Ostuda, že jeho život musel takhle skončit.
Je mi to líto.
Muž, kterého jsem našel byl Tajomaru.
Ano, pověstný lupič , o kterém každý mluví.
Naposledy , když jsem ho málem chytil, vypadal přesně takhle...
a měl ten samý meč.
Bylo to předevčírem večer na břehu Katsury...
Co se děje?
Bylo tam 17 šípů s orlími pery,
kožený luk a kůň.
Tohle vše patřilo onomu mrtvému muži, ano...
Ironie , že Tajomaru byl shozen z koně, kterého ukradl,
byla asi osudová odplata.
Já že jsem spadl z koně ? Ty blázne !
Toho dne...
jsem jel na tom koni a najednou jsem dostal žízeň.
Kousek před Osakou jsem pil z pramene.
Proti proudu musel ve vodě ležet jedovatý had.
Po chvíli jsem jsem začal mít neskutečné bolesti břicha.
Když jsem dorazil k řece , nemohl jsem to již déle vydržet.
Slezl jsem z koně a plazil jsem se do pole.
Já jsem tedy spadl ?
Samozřejmě jenom blázen může mít takové pošetilé myšlenky.
Já vím , že mne dřív nebo později dostaneš,
tak nezamlčuji nic.
Byl to tento Tajomaru, který zabil toho muže.
Viděl jsem ten párek před třemi dny. Bylo horké odpoledne.
Najednou se prohnal studený vánek skrze listy.
Kdyby nebylo toho větru, zabil bych ho.
Pochytil jsem těkavý pohled, pak zmizela.
Možná proto.
Myslel jsem,že vidím bohyni.
V ten okamžik jsem se rozhodl jí unést, i kdybych musel jejího muže zabít.
Ale kdybych ji mohl dostat bez krveprolití - o to lépe.
Můj úmysl byl jí unést, a muže nezabít.
Ale nemohl jsem to udělat na silnici do Yamashiny.
Co chceš ?
Co?
Nebuď podezíravý.
Vidíš?Není to krása?
Podívej se pořádně.
Tam vzadu je pár ruin.
Když jsem ten kopec prokopával, našel jsem kupu mečů a zrcadel.
Zahrabal jsem je v houští za kopcem, aby je nikdo jiný nemohl najít.
Když se ti budou líbit ,prodám ti je velmi výhodně.
Jsou tady kousek.
Jdi první.
Jsme tady. Za tímhle borovým dřívím.
Tvůj muž náhle onemocněl.
Její obličej zbledl. Dívala se na mne strnulýma očima.
Výraz jejích očí byl tak prudký jako výraz dítěte.
Když jsem to viděl, záviděl jsem tomu muži. Náhle jsem ho nenáviděl.
Chtěl jsem jí ukázat , jak směšně vypadal spoutaný u hromady dřeva...
Tyhle myšlenky mi zaplavovaly rozum.
Nikdy předtím jsem neviděl takovou divokost v ženě.
A tak jsem ji ziskal, ani toho muže jsem nemusel zabít.
Stále jsem ale uvažoval,že ho zabiju.
Ale pak...
Počkej!
Zadrž!
Buď zemřeš ty nebo můj muž.
Jeden z vás musí zemřít.
To že je mé zhanobení známo dvěma mužům, je horší než smrt.
Půjdu s tím kdo přežije.
Tak jsem ho musel zabít, ale chtěl jsem to udělat čestně.
Bojoval velmi dobře. Naše meče se zkřížily třiadvacetkrát.
Vzpomínám si na to, protože mne to stále ještě ohromuje.
Nikdo ještě se mnou nedokázal , víc jak dvacetkrát zkřížit meč.
Co? Žena?
Nevím.
Když muž zemřel, otočil jsem se k ní. Zmizela.
Ten boj jí musel vystrašit. Asi utekla pryč.
Běžel jsem k hosrké cestě.
Všechno,co jsem našel,byl její kůň, který se v klidu pásl.
Byl jsem její divokostí přitahován,
ale na konec byla jako ostatní ženy.
Už jsem po ní ani jednou nepátral.
Co ? Jeho meč ?
Ve městě jsem ho vyměnil za chlast.
Cože? Její dýka?
Měla obložení z perel. Byla asi moc cenná.
Úplně jsem na to zapomněl, to bylo ode mě hodně pošetilé.
Největší chyba,kterou jsem kdy udělal.
Dokonce i mezi bandity je Tajomaru znám jako proutník.
Minulý podzim šla nějaká žena do chrámu. Ona a její služebné
byly nalezeny v horách mrtvé. To musel být také on.
Kdo ví, co se skutečně s tou ženou stalo když i koně opustila ?
Nyní se tahle žena objevila u soudu.
Schovala se v chrámu, dokud jí policie nanašla.
To je lež.
Všechno je to lež. Tajomarova historka a ta té ženy...
Je lidské , lhát.
Celou dobu nemůžeme být ani jednou upřímní sami k sobě.
Možná.
Ale je to proto, že lidé jsou slabí, když lžou, dokonce když sami sebe obelhávají.
Už žádná kázání.
Nestarám se o to, jestli to je lež, dokud mne to baví.
Jaký příběh vyprávěla ona žena?
No, je to úplně jiná historka než ta od Tajomara.
Tak jiná, že ani jednou neukázala onu divokost, o které Tajomaru mluvil.
Byla tak vroucí, skoro politovánihodná.
Ten muž v modrém kimonu,
poté co mne přinutil k tomu, abych se mu odevzdala,
hrdě hlásil, že on je ten pověstný Tajomaru.
Posměšně se smál mému mému svázanému muži.
Jak vyděšený musel můj muž být.
Čím víc sebou vrtěl,
tím těsněji se stahovala pouta kolem něho.
Běžela jsem k němu, ne - zkusila jsem to.
Dokonce teď, když myslím na jeho oči,
tuhne mi krev v žilách.
Co jsem v nich viděla, nebyl vztek
ani starost,
nýbrž studené světlo, pohled plný pohrdání.
Nedělej to.
Nedívej se tak na mne.
Je to příliš ohavné.
Uhoď mne,
Zabij mne, ale nedívej se tak na mne. Prosím,přestaň s tím.
Tak mne zab.
Zabij mne tady.
Zastav.
Nedělej to.
Prosím ne.
Pak jsem musela padnout do mdlob..
Když jsem opět přišla k sobě a podívala se kolem ...
Představte si moje vyděšení.
Viděla jsem moji dýku v hrudi mého mrtvého muže.
Byl to pro mne šok.
Nevím, jak jsem se dostala ven z lesa.
Ale když jsem to dokázala,
stála jsem u rybníka
na úpatí pahorku.
Vrhla jsem se do rybníka.
Zkusila jsem mnoho věcí.
Ale nedokázala jsem se zabít.
Co má chudá a bezmocná žena jako já dělat ?
Rozumím. Čím víc o tom slyším, tím víc je to zamotanější.
Ženy používají slzy , aby aby klamaly lidi.
Klamou tím dokonce samy sebe.
Musíš se před tím příběhem ženy mít na pozoru.
Když slyšíš historku toho mrtvého muže-
Ale on je mrtvý. Jak může vyprávět svůj příběh?
Mluvil skrze medium.
Lži. Jeho historka byla také lež.
Ale mrtví nelžou.
A proč by ne?
Zdráhám se věřit tomu, že člověk je takový hříšník.
Ale je někdo, kdo je opravdu počestný ?
Možná je nevinnost sama pouze zdání.
Jaká strašná--
Člověk chce na všechno zlé zapomenout
a věřit na vymyšlené dobro .
Tak je to pro něj jednodušší. - Směšné.
Z toho si nic nedělej.
Vyprávěj tu historku mrtvého muže.
Nalézám se v temnotě.
Trpím v temnotě.
Zatraceni by měli být ti, kteří mne do této temné diry dostali.
Poté co ten loupežník napadl moji ženu, snažil jsem se jí uklidnit.
Sedla si do listí, a strnule hleděla na svá kolena.
Loupežník byl prohnaný.
A protože byla její cudnost pošpiněna,
nemohla již déle zůstat u svého muže.
Proč neopustit manžela a misto něj si vzít jeho ?
Řekl,že je napadl jenom z lásky k ní.
Když to slyšela , zvedla moje žena hlavu jako v transu.
Nikdy před tím nebyla tak nádherná.
A co odpověděla má nádherná žena tomu banditovi
koukajíc do obličeje svého bezmocného muže ?
Kamkoli.
Vezmi mne s sebou - kamkoli budeš chtít.
Přesně to řekla.
Ale to nebyl její jediný hřích,
neboť pak bych nemusel trpět v téhle temnotě.
Prosím zabij ho.
Dokud žije, nemohu jít s tebou.
Zab ho!
Ta slova byla jako vítr,
který hrozil, že mne zavane do hlubin temnoty.
Vyřkl kdy člověk taková ohavná slova ?
Dokonce loupežník zbledl, když slyšel ta slova.
Prosím zabij ho.
Co s ní mám udělat?
Mám ji zabít nebo ušetřit? Jenom kývni hlavou.
Tahle slova stačila ne to, že jsem mu chtěl jeho zločin odpustit.
Zabít ji nebo nechat jít?
Nevím, kolik uběhlo hodin.
Zmizela. Nyní se musím starat o svůj vlastní osud .
Bylo ticho.
Slyšel jsem někoho plakat.
Někdo pláče.
Kdo je to?
Všechno bylo zticha.
Jaké ticho tam bylo.
Najednou zapadlo slunce.
Byl jsem zabalen do hlubokého ticha.
Ležel jsem v tom tichu,
když v tom se ke mne někdo tiše blížil.
Opatrně vytáhl ten někdo dýku z mého srdce.
To není pravda!
Žádná dýka nebyla. Byl zavražděn mečem.
Teď to začíná být zajímavé.
Vypadá to jako bys všechno viděl.
Proč jsi to neřekl před soudem?
Nechtěl jsem být do toho zatažen.
Tady o tom můžeš mluvit.
Tak pověz.
Tvá historka se mi zdá být ta nejzajímavější.
Nechci jí slyšet. Už žádné hrozné příběhy.
Tyhle historky jsou dnes velmi rozšířené.
Slyšel jsem , sám Démon, který tady v Rashomonu žije,
uprchl před krutostí lidí.
Prosím tě. Kolik toho víš ?
Našel jsem klobouk té ženy v horách.
Jak jsi už řekl.
Přesně o 20 kroků dále jsem slyšel nějakou ženu plakat.
Za křovím jsem uviděl nějakého spoutaného muže,
brečící ženu a Tajomara.
Takže jsi lhal , když jsi řekl , že jsi našel to tělo.
Nechtěl jsem být do toho zatažen.
Tak dobře..
Pokračuj. Co dělal Tajomaru?
Klečel před ženou a prosil o odpuštění.
Kdykoli až do dneška jsem chtěl udělat něco zlého,tak jsem to udělal.
Tak jsem trpěl méně.
Ale dnes je vše jiné.
Už jsem tě měl, ale já tě chci jenom ještě víc. Je to pro mne velmi těžké.
Snažně tě prosím, staň se mojí ženou.
Pověstný raubíř Tajomaru tě prosí na rukách a na kolenou .
Jestli si to přeješ,ode dneška již nebudu přepadávat.
Už jsem si nahrabal dost na to,abych ti mohl nabídnout marnotratný život.
A když nechceš mé špinavé peníze, tak budu dokonce pracovat.
Snížím se k prodávaní drobností na ulici, abych si tě vydržoval.
Udělám všechno,když se mnou půjdeš.
Vezmi se mne,prosím.
Když řekneš "ne",nemám jinou možnost a musím tě zabít.
Prosím,řekni ano.
Přestaň brečet a odpověz mi.
Řekni , že se staneš mojí ženou.
Řekni to!
To je nemožné.
Jak bych mohla, taková žena, říci něco takového?
Rozumím. Myslíš,že bychom to měli rozhodnout my muži.
Počkej!
Nebudu riskovat svůj život pro takovou ženu.
Oddala jsi se dvěma mužům, proč se nezabiješ sama?
Beznadějné.
Můžeš mít tuhle nestydatou děvku , já ji nechci.
V tenhle moment bych se spíš vzdal jí než koně.
- Počkej! - Následuj mě!
Přestaň brečet.Už to nejde.
Přestaň s tím.Netrap jí.
Ženské jsou od přírody slabošky.
Ty jsi ten, kdo je slaboch.
Když jsi můj muž,
proč toho muže nezabiješ?
Tak mi můžeš říct,abych se zabila já. To je opravdový muž.
Ty taky nejsi opravdový muž.
Když jsem slyšela, že jsi Tajomaru , přestala jsem brečet.
Už mám dost té každodenní unavující frašky.
Myslela jsem si "Tajomaru mne může odtud dostat".
"Kdyby mne tak zachránil, tak bych pro něj udělala všechno",
to jsem si myslela.
Ale ty jsi byl stejně tak ubohý jako můj manžel.
Poslouchej dobře! Žena miluje muže, který miluje stejně tak vášnivě.
Muž si ženu musí vydobít skrze svůj meč.
Já nechci zemřít!
To je pravdivý příběh.
Nevyprávím žádné lži.Viděl jsem to na vlastní oči.
Já ti nevěřím.
Je to pravda , já nelžu.
Nikdo nelže, když řekne, že nebude lhát.
Je to strašné.
Když si lidé nevěří, pak je svět stejně tak dobrý jako peklo.
To je pravda. Tenhle svět je peklo.
Ne , věřím na lidstvo.
Nechci, aby se z tohohle místa stalo peklo.
Křik na tom nic nezmění.
Přemýšlej o tom. Která z těch 3 historek je pravdivější ?
Nemám ponětí.
Nakonec nevíš, proč lidé dělají to,co dělají.
Co děláš ?
Co to pro tebe znamená ?
- To je hrozné! - hrozné?
Někdo jiný mohl to kimono vzít, proč tedy ne já ?
- To je zlomyslné. - zlomyslné?
Co je s rodiči tohohle dítěte?
Užili si a teď odhodí své dítě? Ty jsou zlomyslný.
Ne,v tom se mýlíš.
Podívejte se na ten amulet na kimonu. Je tu pro to,aby ochraňoval dítě.
Mysli na to, co prodělali, aby se vzdali dítěte.
Nemám čas, starat se o city jiných lidí.
- Ty sobecký... - Co je na tom špatně ?
Psi se mají na tomhle světě líp.
Když nejsi sobecký, nemůžeš přežít.
Zatraceně.
Kdekdo je sobecký a špatný.
...hledá omluvy...
Loupežník,žena,muž a ty stejně tak!
A ty ne? To je veselé.
Ty jsi možná oklamal soud, ale ne mě...
Co jsi udělal s tou dýkou ?
S tou cennou s perlovým obložením?
S tou, o které mluvil Tajomaru?
Co se s ní stalo? Ztratila se snad v trávě ?
Když jsi to nebyl ty, kdo jí tedy ukradl?
Vypadá to,že mám pravdu.
Lupič obviňuje jiného jako zloděje. To je zlomyslné.
Chceš ještě něco říct ?
Jestli ne, tak já teď jdu.
Co děláš?Bereš všechno, co ještě zbylo?
Já sám mám 6 dětí.
Další už ani nebude hrát roli.
Stydím se za to, co jsem řekl.
V takovýchto dnech je nevyhnutelné, aby člověk jiné podezříval.
Já jsem ten, který by se měl stydět.
Nerozumím své vlastní duši.
Ne,jsem ti vděčný.
Děkuji ti,
myslím, že si mohu svou víru v člověka ponechat.
To nestojí za řeč!
KONEC subs by www.manjuice.da.ru borifield@inmail.sk